Fleur!
Näytän sinulle mökin.
"Haluan asua yksin ja kokeilla pärjäänkö." Herran tähden, miksi?
Hän ei sentään mainitse Fleuria. -"Kiireisissä asioissa kysykää Maplea."
"Asun hänen mökissään. Älkää olko huolissanne. Terveisin Jon."
Hän on pannut välit poikki. -Ei, hän haluaa olla itsenäinen.
Ehkä hän on jättänyt Fleurin ja nuolee nyt haavojaan.
Haluan hänet tänne. Nyt. -Hän tulee takaisin.
Koskiko riitanne minua?
Isä kohteli sinua hirveän huonosti. En tiedä mikä häneen meni.
En halua aiheuttaa epäsopua. -Syy ei ole sinussa, vaan hänessä.
Kauanko aiot asua täällä? Et kai lopullisesti?
En, tarvitsen vain välimatkaa. Kyllä he ymmärtävät.
Muuten he ovat todella hienot vanhemmat.
Jon-raukka.
Sinun ei tarvitse palata viikkoon. -Aivan uskomatonta. Niin pitkä aika.
Olen Brightonissa Cherryn kanssa ja rakastan Michael Montia, luulee isä.
Minun ei olisi pitänyt kirjoittaa. Sinun ei olisi pitänyt tulla.
Miksi ei? -Tiedän hyvin.
Luulin kun sain kirjeesi että tätä sinä halusitkin.
Lopeta, Fleur!
Halusit vain pilailla kanssani. -En, minä...
Minä lähden. -Kaipaan sinua kuollakseni.
Emme saa kiirehtiä. Se on kaikkein tärkein asia. Se merkitsee kaikkea.
Eikö se varmasti ole siksi että...? -Mitä?
Älä murskaa sydäntäni, Jon. En kestäisi sitä.
Miten voisin ikinä tehdä niin?
Siinä kaikki, Bilson. Hyvää yötä. -Hyvää yötä, sir. - Rouva Forsyte.
"Herra Forsyte, velvollisuuteni on ilmoittaa että vaimonne tapaa" -
"vastenmielistä ulkomaalaista, Prosper Profondia."
"He tapaavat kahdesti viikossa" -
"ja menevät silloin hotelliin Bayswateriin."
Mitä sanot siihen? -"Ulkomaalainen" on kirjoitettu väärin.
Älä kiellä sitä! Dartie kertoi siitä. -Kertoiko? Hurmaavaa.
Ja nyt nimetön kirje! Koko Lontoo ilmeisesti tietää että vaimoni on...
Vaimosi on mikä?
Pelkkää harmia! Naisväestä.
Muistatko mikä olit ennen avioliittoa? -Entä kuinka vanha olin?
Annoin sinulle haluamasi lapsen ja elin vierelläsi. Olen yhä nuori.
Sinä lopetat sen ystävyyden.
En ikinä. -Jäät ilman perintöä ja otan eron.
Soames-parka menettää toisenkin vaimonsa. Mikä skandaali.
Onko teillä Fleur-neidin elinkorkoa koskevat paperit?
Haluan muuttaa edunvalvojia. Rouva Forsytehan on nyt ainoa edunvalvoja.
Haluan pyyhkiä hänet pois. -Hänelle jäisi vain vuositulo.
Muutos astuu voimaan heti. Rouva Dartie edunvalvojaksi, George varalle.
Selvä, sir.
Kuinka rouva Forsyte voi, sir? -Hyvin, kiitos.
Entä Fleur-neiti, sir? -Brightonissa koulutoverin kanssa.
Sano se vielä kerran. -"Velvollisuuteni on ilmoittaa"...
.."että vaimonne tapaa vastenmielistä ulkomaalaista."
Mainiota. Maineeni kiirii edelläni. -"He tapaavat kahdesti viikossa."
Anteeksi, vain kahdestiko? Viime viikolla yksi, kaksi...
..kolme, neljä kertaa. -Ja ensi viikolla?
Ensi viikolla...
Soames.
Niin, kuka se on? -Tilasitte kuumaa kaakaota.
Ja maksaa koiralle, sir.
Tuolla. -Pyydän anteeksi, sir.
Kuumaa kaakaota ja maksaa, oikea herkkusuu koiraksi.
Eihän kirjeellä ole väliä?
Ei, oma kuuma kaakaoni. Sillä ei ole mitään väliä.
Sinun on leikattava varsi pois. Se on liian kovaa syötäväksi.
Minulla oli vihannesmaa monet vuodet.
En tiedä onko Jon kertonut, mutta en ole aina ollut rikas. Saanko...?
Jon on töissä. Hän tulee pian.
Olen anteeksipyynnön velkaa. Olin viimeksi hyvin epäkohtelias.
Jon tässä kaipaa anteeksipyyntöä. -Tulin puhumaan sinun kanssasi.
Tarkoitukseni ei ollut valehdella silloin Robin Hillissä.
Tein sinusta silti päätelmiä. -Miksi?
Koska olet Forsyte. -Niin sinäkin olet.
Aivan, mutta katkaisin välit heihin.
Mitä pahaa suku on sinulle tehnyt? -En jaa heidän arvostuksiaan.
Kuten mitä? -Itsekkyys, omistamisenhalu.
Raha ja valta ennen rakkautta. -Mutta minä en ole sellainen.
Todista se sitten minulle. -Teen mitä tahansa.
Luovu pojastani. -Nyt te olette itsekäs ja omistava.
Olen kuolemansairas, Fleur.
Voit pitää sitä viimeisenä toiveena. Vetoan näin hyvään puoleesi.
Et näytä sairaalta. -Se on sydänsairaus.
Loppuvaiheessa, ilmeisesti.
Olen pahoillani. -Niin minäkin.
Jon ei ole kertonut minulle. -Hän ei tiedä mitään.
Eikä Irene. Olen ehkä typerä. En halua että he säälivät minua.
Ymmärrän sen.
Tarvitsen Jonia vierelläni olemaan vahva puolestani.
En estä häntä lähtemästä kotiin. -Tiedän, hän saa päättää.
Hän valitsi vain huonon ajankohdan tälle.
Hän voi lähteä kotiin mutta en aio jättää häntä.
Jos sinä menet naimisiin Jonin kanssa, Irene jää aivan yksin.
Jonin ei tarvitse valita välillämme. -Kyllä hänen täytyy.
Tarkoitatko isääni?
Niin epäoikeudenmukaista.
Toimi oikein. Ole epäitsekäs.
Hyvä on sitten.
Minä lopetan sen.
Kiitos.
Olipa herkullista. -Älä kuulosta noin yllättyneeltä.
Minä vartuin keittäjän polvella.
Teemme sinusta vielä maanviljelijän vaimon.
Täällä kävi tänään vieras. Sinun isäsi.
Mitä hittoa hän minua vakoilee? -Hän vain pistäytyi muuten.
Hän haluaa että tulet kotiin.
Hän kaipaa sinua ja sinä häntä. -Kestän sen.
Mutta te riitelitte. Teidän on sovittava.
Mitä hän teki - noitui sinut?
Tule.
Elämämme pitäisi olla aina näin. -Mutta se ei voi olla.
Minun olisi pitänyt lyödä ovi perässäni kiinni koko sakille.
Tiedän jotain parempaa.
Karataan ja mennään naimisiin.
Skotlannissa ei tarvitse olla 21 eikä vanhempien suostumusta kysytä.
Toisen meistä pitää vain asua siellä ensin 21 päivää.
Voin mennä sinne ja jättää matkalaukun säilytykseen.
Kolmen viikon kuluttua menemme yhdessä hakemaan sen ja menemme naimisiin.
Minä vien matkalaukun sinne. -Voi, Jon!
Ei, mene sinä kotiin ja tee sovinto isäsi kanssa.
En panisi pahakseni. -Mutta älä sano mitään meistä.
Sano että olen jättänyt sinut. -Teen sen.
Kun olemme naimisissa eivätkä he mahda enää mitään -
sitten kerromme heille.
21 päivää.
Rakastan sinua.
Edinburgh. Skotlannin juna lähtee.
Matkustan Skotlantiin ja vien laukun säilytykseen.
Kolmen viikon kuluttua haemme sen yhdessä ja menemme naimisiin.
Herra Mont, sir. -Sisään, herra Mont.
En halua tunkeilla... -Ette toki, on tyhjää ilman Fleuria.
Hän on ihminen joka valaisee koko huoneen.
Mukava tavata taas. -Fleur tulee vasta huomenna.
Minne sinä menet? -Kaupungille. Haen jotain luettavaa.
Menen mielelläni. Täällä ei ole mitään kiinnostavaa. Herra Mont...
Toisin kuin Fleur minä en ole niitä jotka valaisevat huoneen.
En sanoisi noinkaan. Juhlanne ovat olleet upeita.
Minun osuuteni rajoittuu valaistuksen rahoitukseen.
Jonkun pitää silti järjestää kaikki. -Haluatte vain imarrella.
Tietenkin, olen ihastunut tyttäreenne. -Olette ainakin rehellinen.
Olette antanut hänen olla oma itsensä ja tehdä mitä hän haluaa.
Jotkut sanovat sitä hemmotteluksi. -Luojan kiitos että teitte sen.
Hänenlaisiaan ei ole enää paljon. Ihmisiä jotka uskaltavat nauttia.
Olen vakavissani, sir. Saanko teidän hyväksyntänne?
Ette ole tuntenut häntä kauan. -Rakkaus ei katso siihen.
Kuten sanoitte, hän tekee mitä haluaa.
Viime kädessä hän päättää itse.
Mutta kyllä, herra Mont, teillä on minun hyväksyntäni.
Haluaisin sanoa muutaman sanan.
Haluan vain kiittää teitä kaikkia että olette kestäneet minua.
Oli korkea aika. -Alan tulla vanhakasi ja kärttyisäksi.
En siedä konfrontaatioita mutta kohtaan niitä koko ajan.
Ensin isäni kanssa, sitten poikani.
Jon, arvostan suunnattomasti sitä että olet täällä tänään.
Tervetuloa kotiin.
-Tervetuloa kotiin.
Näin Burken aateliskalenterista että Michael Montin isä on baronetti.
Tyypillistä ettei Michael ole kertonut. Hän on arvoitus.
Hän tahtoo sinut. Nuoret ovat nykyisin niin varmoja itsestään.
Etkö itse ole päättänyt saada jotakin maksoi mitä maksoi?
Turhaa se kaikki oli.
Oliko se sydämenasia? Suurta intohimoa?
Menen nyt nukkumaan.
Hyvää yötä, kultaseni. -Onko hän elossa?
Hän on, eikö vain?
Se on Jon Forsyten äiti, eikö olekin? Te olitte naimisissa.
Kuka sen kertoi? En halua kaivaa sitä asiaa.
Fleur...
Suurta intohimoa, sitähän se oli.
Mutta siitä on kauan eikä nykyään ymmärretä sellaista.
Minä ymmärrän. Olen nimittäin perinyt sen hänen poikaansa kohtaan.
Sanoit että ne haihattelut oli unohdettu.
Olisiko se sitten niin hirveää? -Jätä se mielestäsi, kultaseni.
Hänen perheensä ei sallisi sitä. -Mutta entä ellen pysty?
Michael Mont on kunnon mies. -Michael...
On parempi että hän rakastaa sinua enemmän kuin sinä häntä.
Ei ole mitään pahempaa kuin yrittää olla toiselle mieliksi.
Toivoa että tämä katsoisi sinuun. Hymyilisi sinulle.
Jon ei ole sellainen. -Hänessä virtaa hänen äitinsä veri.
Ole rehellinen, kumpi jahtaa? Sinä vai hän?
Oletko tavannut tri Liddlen? -En, mutta voin paremmin.
Oletko kertonut Irenelle? -En vielä. Kerron pian.
Olet puhunut Jonille Fleurista. -Ei tarvitse, se on loppu.
Kävin hänen luonaan Jonin mökissä.
Hän antoi sanansa ja uskoin häntä. -Nämä asiat eivät katoa noin vain.
Ihmiset eivät lakkaa tuntemasta toisiaan kohtaan.
Jon tuli takaisin, Fleur on poissa. Unohdetaan se.
Sinun on puhuttava hänelle. Se on tärkeää. Asia on selvitettävä.
Toisinaan rymistelet kuin norsu. Hurmaavaa. Mutta hoidan sen itse.
En sano enää sanaakaan, vain...
Älä odota liian kauan.
Neiti Forsyte! Miten mukavaa.
Mitä haluatte? -Sanoa näkemiin vanhemmillenne.
Olen lähdössä matkalle jolta en palaa enää koskaan.
En voi viipyä enää viikkoakaan.
Tylsistyttää, totta puhuen. Tämä elämä, ihmiset...
lnhottavasti sanottu.
Sitten pyydän anteeksi.
Monsieur Profond.
Miten tervetullut yllätys. -Hän aikoo lähteä pois.
Lähden huvipurrellani maailman ympäri tai jonnekin.
Mutta tulettehan takaisin? -Tuskinpa. Eikä minua kaivata.
Aliarvioitte charminne. -Älkää käsittäkö väärin.
Olen viihtynyt hyvin täällä. Olette lämpimiä ja hauskoja ihmisiä.
Mutta lähden yleensä kun kaikki on parhaimmillaan.
Suokaa anteeksi, minun on toimitettava eräs asia.
Hyvästi, madame Forsyte. -Herra Profond.
Minä autan sinua.
Se on totta. Minut unohdetaan viikossa.
Ehkä se ei ole pahasta.
Olemme maailmanmiehiä, herra Forsyte.
Ajattelen kirjettä ja skandaalia. Paras että eroamme ystävinä.
Hän lähti.
Olen todella pahoillani. Sanoa se kaikkien kuullen...
Älä tuomitse häntä, tai minua. Emme pettäneet ketään.
Entä isä? -Isäsi ja minä jatkamme kuten ennekin.
Hän meni naimisiin kanssani yhden asian takia - lapsen.
Täytyihän teidän rakastaa toisianne. -Voi, kultaseni.
Taidan mennä pitkäkseni. Päätäni särkee.
Syöthän illallista ruokasalissa? Ajattelin...
Jos halusit lähteä Lontooseen voisimme mennä kaikki huomenna.
Sinä ja Fleur haluatte ehkä ostoksille.
Tarvitset uusia leninkejä.
Se oli mukavaa.
Kiitos.
KAKSI VIIKKOA MYÖHEMMIN
Fasaani oli maukasta, Annette. Juuri sopivan kypsää.
Ammutteko te, herra Mont? -En sodan jälkeen.
Isän mielestä minun pitäisi aloittaa taas. Hän lienee oikeassa.
Mutta pelaatte krikettiä. -Rakastan sitä.
Val hankki liput otteluun Eaton-Harrow. -En ole käynyt siellä vuosikausiin.
Minulla on pöytä beduiiniteltasta. -Kuulostaa vastustamattomalta.
Silinterihattu varmaakin. Niitä tilaisuuksia on enää harvoin.
Kyllä me tulemme mielellämme.
Minä en ymmärrä krikettiä. -Voit oppia. Se voisi olla hauskaa.
Hyvä on sitten.
Fleur? -Koska se on?
Ensi viikolla. -Se olisi ihanaa. Anteeksi hetkinen.
Siellähän sinä olet. -Tarvitsin raitista ilmaa.
Isä kutsui sinut tänään tänne.
Aivan, rakastuimme. Ethän pahastu? Aiomme karata Etelä-Ranskaan.
Olet höperö. -Ainakaan en ole tylsä.
Olet ollut kireä Brightonista tultuasi. -Anna minun olla jos olen niin tylsä.
Pelkään etten voi. Olen kuin lumottu.
Tule tapaamaan perhettäni kahden viikon kuluttua.
En ehkä ole täällä silloin. Kaikenlaista voi tapahtua...
Sitten meidän on tartuttava hetkeen. Haluan olla kanssasi aina, Fleur.
En voi kuvitella mitään pahempaa. -Olet toinen puoliskoni, se puuttuva.
Ethän edes tunne minua. -Saat minut nauramaan. Se riittää.
Vaikka kuka tässä nyt on tylsä?
Pidän sinusta, mutta... -Joissakin piireissä olen hyvä naimakauppa.
Kuten missä? -Ompeluseurassa.
Tule kanssani krikettiotteluun. -Oikein mielelläni.
Mutta ystävänä, ei minään muuna.
Bravo. -Miksi hän ei juokse?
Rajapallo. Neljä pistettä.
Epäonnea. Jalka edessä. -Minkä edessä?
Hilan. Se on yksinkertaista.
Kumpaa joukkuetta kannatamme? Isä ei käynyt kumpaakaan koulua.
Winchesterissä ei ole mitään vikaa. -En sanonutkaan sitä.
Lounasaika. Mennään Winifredin luo.
Herra ja rouva Forsyte. -Herra Mont.
Herra Mont. -Herra Forsyte... - Näytät säteilevältä.
Mennään sitten.
Herra Soames Forsyte, kiitos. -Pöytä kaksi.
"Herra Michael Mont". -Mayfly ei ole kilpahevonen.
Kas, Soamesin suojatti. -Soames!
Äiti sanoo että hän on aatelinen. -Miksi hän kutsuu itseään "herraksi"?
George ja Val ovat täällä. Heistä tämä on todella hauskaa. Tulkaa nyt, kaikki.
Me istumme täällä. Kaikki hyvin?
George - herra Mont. -Hauska nähdä taas, "herra" Mont.
Veikkaan 6-4 Harrow'lle. -Osallistun 5 guinealla.
Yksi puuttuu... Tuolla!
Ihana nähdä sinua.
Istu alas ja olekin kunnolla, Prosper. -Herra Forsyte, hauska tavata.
Rouva Forsyte, myöskin hauskaa.
Pidätkö krikettiottelusta, Prosper? -Toki, en vain ymmärrä summia.
"Summia"? -Taululla.
Ne ovat pisteitä. -Kukaan ei ole kertonut.
Miksi teillä on tuo lippalakki? -Maksoin sen omilla rahoillani.
Oletteko käynyt Etonia? -En, enkä Harrow'takaan. "Harrow...!"
Pilkkaatte meitä. -Sehän on vain peli.
On kyse periaatteesta. Teillä ei ole oikeutta käyttää lippalakkia.
Voin vaihtaa se toiseen.
Anna herra Profondin olla, kulta. Miten hän voisikaan ymmärtää?
Sanaa "periaate" ei valitettavasti voi kääntää hänelle.
Vanukasta? -Anteeksi.
Anteeksi.
Mikä hätänä? -Kauhea mies. En kestä että hän tuli.
Hän lähtee pian. Äitisi kohteli häntä tylysti.
Miten olisi pieni kävely kentällä?
Saanko luvan?
Hölmö.
Tule omakseni. -Ihmiset katsovat.
Sitten sanon sen uudestaan. -Lopeta!
Olkoon, ostan sinulle jäätelön sen sijaan.
Minä en luovuta ihan vähällä. -Tule uudelleen ellei toiveeni toteudu.
Mikä se toive on? -Se on salaisuus.
Näin juuri vanhan ystävän. Nähdään taas teltassa.
Oletko se todella sinä? -Mitä tuo oli olevinaan?
Pelkkää hölmöilyä. Mennään jonnekin syrjään. Isä on täällä.
Olen kaivannut sinua niin. Haluatko yhä naimisiin kanssani?
Hän on rakastunut sinuun. Tuo heppu.
Niin sinäkin olet. Vain se on tärkeää.
Kaikki on kuin 40 vuotta sitten. -Niin, ehkäpä.
Ulkopuolella on toisin. Nuoret eivät kunnioita mennyttä eivätkä tulevaa.
Ajat ovat sellaiset. Monilla heidän ikätovereistaan ei ollut tulevaisuutta.
Profond... Tuliko hän takaisin pysyvästi?
Prosperista ei koskaan tiedä. Hän lähtee huomenna. Luulisin.
Hän on tyypillinen näille ajoille. -Hän lähtee emmekä näe häntä enää.
Tule nyt.
Oletko vihainen minulle?
Pitkästynyt, sanoisin.
Käytöksesi on tullut niin helpoksi ennustaa.
llmestyt tyhjästä ja alat esittää juhlatemppujasi.
Haluatko että lähden taas tieheni? -Onko minun mielipiteelläni väliä?
Lähden huomenna Le Touquet'hen ja aioin kysyä tulisitko mukaan.
Mutta jos kerran olen tylsä...
Ehkä sinä oletkin mutta Le Touquet ei ole.
Rakastan Le Touquet'ta.
Minne Jon mahtoi kadota? -Tapasi ehkä koulutoverin tai tytön.
Saan olla kahden sinun kanssasi.
Hemmetti...!
Ei sillä väliä. -On, emme voi jäädä tänne.
...mitä olen etsinyt. Tulen takaisin.
Missä helkkarissa Jon on?
Tule, Soames.
Lähdetään. -Lopeta...
Me lähdemme. -Mutta entä kriketti?
Ei kiinnosta minua. Missä Fleur on?
Ajattelin lähteä Pariisiin. Tervehtimään äitiä.
Koska? -Huomenna.
En voi estää sinua, en ole koskaan pystynyt siihen. Enkä häntäkään.
Mene! Äläkä tule enää takaisin.
Isä on tuolla. Oletko vanhempiesi kanssa? -Olen.
Lähdetään nyt heti. Ehdimme puoli- matkaan ennen kuin meitä kaivataan.
Riittää että lähdemme aamulla.
Älä huolehdi. Tulen aamulla aivan niin kuin sovimmekin.
Jossakin hänen täytyy olla.
Voi ei... -Mitä nyt? Mitä?
Hän on valehdellut meille koko ajan.
Minä puhun hänelle. -Rakastan häntä, äiti.
Minä tiedän.
Miten hän saattoi pettää meitä näin? -Hän on 19 ja luulee rakastuneensa.
Tyttö manipuloi häntä. Hänen pitäisi pysyä lujana. Opetimme rehellisyyttä.
Emme itsekään ole aina rehellisiä.
Tapasin Fleurin ja hän vannoi että luopuisi tästä suhteesta.
Olen täysin avoin häntä kohtaan ja kerroin...
Mitä?
Mitä sinä kerroit hänelle?
Mitä sinä kerroit hänelle, Jolyon?
Sinä olet sairas.
Onko se vakavaa? Voi, kultaseni.
Se on. -Älä huolehdi, pyydän.
Kaikki matkasi Lontooseen. Ymmärsin tietenkin, mutta...
Mutta en kestänyt sitä ajatusta.
Paljonko sinulla on aikaa? -Ei tarpeeksi.
Sinun kanssasi se ei ikinä olisi tarpeeksi kauan.
Jos Jon menee naimisiin, en ehkä ole suojelemassa sinua Soamesilta.
Hän ei mahda minulle enää mitään.
Olemme lykänneet sitä liian kauan.
Meidän on kerrottava Jonille kaikki.
Mitä hän ajattelisi minusta? -Kasvatimme hänet ymmärtäväiseksi.
Mutta hänen oma äitinsä... -Et tehnyt mitään väärää, Irene.
Jon? Voisitko tulla tänne hetkeksi?
Tiedän että se näyttää pahalta mutta aioin kertoa teille illalla.
Käy istumaan.
On asioita jotka meidän olisi pitänyt kertoa sinulle kauan sitten.
Mutta emme puhu niistä itsekään.
Se on tuskallista ja vaikeaa meille molemmille.
Tiedän että äiti oli naimisissa Fleurin isän kanssa. - Ja että te erositte.
Ymmärrän että se mutkistaa asioita ja siitä nousi varmasti skandaali.
Kaikkien muiden mielestä käyttäydyin sopimattomasti.
Jätin Fleurin isän, aviomieheni, toisen miehen vuoksi.
Niin, isäni. -Ei, erään toisen.
Arkkitehdin. Hän rakensi tämän talon.
Se kuulostaa järkyttävältä, mutta minä en häpeä sitä.
Hän pelasti minut ja minä rakastin häntä.
Tätä minä en voi ymmärtääv Te uhmasitte kaikkia rakkauden vuoksi.
Miksi minä en voi tehdä samoin? -Hän on oikeassa.
Olemme pikkumaisia ja itsekkäitä. Miksi meidän pitäisi estää häntä?
Soamesin takia!
Ehkä meidän ei pitäisi jatkaa tätä.
Hänen on tiedettävä jos hän ja Fleur... -Mitä tarkoitat? Mitä tapahtui?
Tavallaan se oli minun syytäni.
Pidin hänet loitolla, en kestänyt hänen läheisyyttään vaikka hän oli mieheni.
Lukitsin hänet oven ulkopuolelle... Ehkä minun ei olisi pitänyt.
Jos en olisi tehnyt sitä niin ehkä... -Mitä hän teki?
Fleurin isällä on oma tapansa katsoa maailmaa. Forsytejen tapa.
Hän uskoo että mies omistaa vaimonsa kuin orjan.
Ei kai nyt sentään? -Moni on samaa mieltä. Oikeuslaitoskin.
Soames on asianajaja, hän tiesi oikeutensa ja vaati niitä äidiltäsi.
Fyysisesti, väkivalloin ilman äitisi suostumusta.
Nyt riittää!
Sen illan jälkeen äitisi jätti hänet ja lähti sieltä vain vaatteet yllään.
Mutta Soames jatkoi vainoamista ja vaati että Irene oli hänen.
Tapasin äitisi kun hän piileskeli Ranskassa ja me rakastuimme.
Soames jäljitti hänet sieltäkin ja halusi lapsen hänen kanssaan.
Lopulta hän sai toisen vaimonsa kanssa lapsen. Fleurin.
Isä? Voit huonosti.
Mene istumaan.
Lääkkeet ovat takin taskussa. Ja vettä.
Isä... -Äitisi näkin Soamesin tänään.
Kasvoilta kuvastui kauhu. Pelko...
Sellainen pakkomielle ei katoa, Jon.
Soames jatkaa vainoaan jos vain saa tilaisuuden. Et saa antaa niin käydä.
Tässä. Ota ne nyt, Jolyon.
Kutsunko tohtorin?
Niin on varmaan parasta.
Kuinka voitte, herra Jolyon?
Soittakaan tri Liddlelle. Numero on kirjassa.
Mikä häntä vaivaa? -Se on sydän.
Isä! -Irrota solmio. - Soittakaa lääkäri!
Jolyon? Jolyon?
Isä...
Jon?
Tule takaisin. -Hirvittävää - se pieni uurna.
Hän halusi sen niin. -Isoisän viereen hän olisi kuulunut.
Tyypillistä Jolyonia. Alentaa itsensä täysin eikä anna meidän edes katsoa.
Hän kielsi tulemasta ruumiinpolttoon. -Minkä takia?
Tiedät millainen hän oli. Hän ei sietänyt touhua ympärillään.
Hän epäili itseään.
Hän oli hyvin taitava välttelemään asioita.
Tiedätkö että hän jumaloi sinua?
Tunsin aina etten voi vanhentua kun minulla on niin loistava isä.
Mutta nyt hän on poissa ja tässä sitä ollaan - vanhapiika.
Elämäsi Lontoossa on niin vaihtelevaa ja vilkasta.
Ilman häntä se ei ole.
Anteeksi.
Mennäänkö sanomaan hyvästit?
"Vaikka puhuisin ihmisten ja enkelien kielillä mutta olisin ilman rakkautta"-
"olisin vain helisevä vaski tai kilisevä kulkunen."
Näkemiin, isä.
"Rakkaus on pitkämielinen ja lempeä. Rakkaus ei kadehdi" -
"ei kerskaa , ei pöyhkeile, ei käyttäydy sopimattomasti."
"Kun minä olin lapsi, niin minä puhuin kuin lapsi" -
"minulla oli lapsen mieli, ja minä ajattelin kuin lapsi."
"Kun tulin mieheksi, hylkäsin sen, mikä lapsen on."
Pidäthän huolta Hollysta. -Pidän. - Jos tarvitset jotakin...
Missä Jon on? Emme ole puhuneet. -Meidän täytyy nyt mennä.
Sanotko että hän luki kauniisti? -Teen sen.
Näkemiin, June. -Näkemiin, Holly.
Minun oli tultava. Onko se pahasta? -On, aika paha.
Matkalaukku on yhä Skotlannissa ja juna menee joka päivä.
Isäni kuoli, Fleur.
Kaipaan sinua niin paljon ja suunnitelma on yhä hyvä.
En tiedä. En pysty ajattelemaan. Se oli silloin ja nyt...
Siinä on muutakin. Tiedät jotakin. -En.
Sait selville jotain. -En haluaisi puhua siitä.
Isäsi käyttäytyi häpeällisellä tavalla. Enempää en voi sanoa.
Isä? "Häpeällisellä tavalla"?
Sinun äitisihän jätti miehensä. -Avioliitto ei ole omistamista.
Ajattele jos minä jättäisin sinut? Isä rakasti häntä ja hän...
Älä puhu äidistäni noin. -Sanoit ettei hän tekisi sinua onnettomaksi.
Se ei ole totta. Hän pitää sinua otteessaan...
Menen takaisin perheeni luokse. -Olen pahoillani.
Se oli pahasti sanottu.
Olen ajatellut sinua ja kaivannut sinua.
Jon kiltti, ei riidellä enää.
Hyvä on. -En voi olla ajattelematta sitä.
Voisimme olla nyt naimisissa. Naimisissa.
Isäni...
Sinulla on minut, kultaseni. Sinulla on minut.
Nyt me olemme naimisissa.
June? June!
Miten saatoit? Juuri tänään!
Luulin että surit isää, mutta oletkin hänen kanssaan...
En tarkoittanut. Se vain tapahtui. -Asiat eivät vain tapahdu!
Eivät Fleur Forsyten kanssa ainakaan. Hän suunnitteli tämän kaiken...
Hän ei ole sellainen. -Onpa! Miksi luulet isän vastustaneen?
Miksi luulet että haluamme kaikki hänen häipyvän?
Olen iloinen ettei isä ole näkemässä kuinka alas Fleur on sinut vienyt.
Etkö jää yöksi?
Minun on palattava. Asianajajat arvioivat huomenna kuolinpesän.
Kiitos että otit sen hoitaaksesi. -Sinulla on kylliksi muutenkin.
June... -Kaikki on hyvin.
Tule aina kun haluat. Robin Hill on yhtä paljon sinun kuin minunkin.
Se on aina ollut.
Haen Jonin. -Älä, myöhästyn junasta.
Siellähän sinä olet.
Me ihmettelimme. -Olin huoneessani.
Puhuiko June kanssasi? -Mistä?
Ei sillä väliä. -Mitä nyt?
Väsyttää, siinä kaikki. Äiti?
Voi, äiti...
Olen pahoillani. -Minkä takia?
Näistä kuukausista kun olen pitänyt sinua poissa Fleurin luota.
Älä, minun pitäisi pyytää anteeksi sinulta.
Minä toin sen miehen takaisin sinun elämääsi.
Ei ajatella nyt Soames Forsytea, vaan Fleuria.
Rakastatko häntä? Rakastatko oikeasti?
Muuten en taistelisi tällä tavalla. -Olette tunteneet muutaman kuukauden.
Olet 19, hän on hyvin kaunis -
ja sinä haluat hänet. Kukapa ei haluaisi? Mutta onko se rakkautta?
Tunteeko hän samoin sinua kohtaan? -Tietenkin tuntee.
Voitko hyvin? -Minua väsyttää, kuten sinuakin.
Minä en estä sinua, Jon. Päätit mitä tahansa.
Mutta jos menetän sinut...
Kultaseni, miten se olisi mahdollista?